- Ерън?
- Още съм тук,
но не мога да стигна до теб.
- Няма значение.
Д'Арго е в безсъзнание.
- Крайтън!
Откриха ме и ме атакуват.
Уредите отчитат осем кръстосвача,
четири транспортьора, и още идват насам.
И всички стрелят едновременно.
Махни се от мен! Махни се!
- Ерън, махай се от там.
- Не мога. Не мога!
- Неее...
- Ерън!
Ерън!
По дяволите!
Заан, така се получават инфарктите.
- Моят циркулаторен орган не се схваща.
- Моят го прави.
- Съжалявам, Джон.
Изглежда не мога да се отърва от тези видения, независимо колко медитирам.
- Отново ще ти предложа...
може да помогне, ако поговориш за тях.
- Съмнявам се.
- Както искаш.
- Колко остава до завръщането на Моя?
- Около час.
По дяволите!
Добре,
имаме проблем.
Някакъв...
шегаджия е решил да складира печеното от Киидва в навигаторния отсек.
- Райджъл.
- Можеш да се обзаложиш.
- Може ли да се поправи?
- Доста е оплескано.
ДиАрДитата ще трябва да разглобят цялото нещо.
- Тогава ще чакаме.
- Да, ще чакаме.
Сладки сънища, докато слънцето те огрее,
сладки сънища, за да загърбиш грижите,
но каквито и да са сънищата ти,
сънувай един сън и за мен.
- Сънувах те.
Постоянно виждам как умираш.
Джон,
разказаха ли ти Чиана или Райджъл, какво се случи на Литгара?
- Не, не много.
Чиана каза, че е най-добре да го обсъдя с теб.
- След като разруши базата Гамак,
бях ужасена от мисълта, че сме те загубили.
- Е, щяхме да се обадим,
но Скорпи все още беше наоколо.
- Двайсет соларни дни
претърсвахме всяка планета, до която мислехме, че може да сте стигнали.
Последната, която открихме, беше Литгара.
- Какво стана там?
Нещо, за което не искаш да говориш. Разбирам.
- Нещо, за което не искам да си спомням.
- Заан?
- Трябва да разбереш, Джон,
всички бяхме под огромен стрес
и Моя гореше от нетърпение, да тръгне да търси детето си.
Започвах да се отчайвам.
- Щяхте да си ги спомните, ако ги бяхте видели.
- Съжалявам, не мога да ви помогна.
- Чуйте ме.
Себасианка,
Луксанец и чо...
още един Себасианец.
- Виж, тук никога не са идвали Себасианци.
И... Луксанец,
нямам представа за какво говориш.
- Сигурен ли сте?
Много е важно.
- Сигурен съм.
- Купи ми едно питие, красавице.
- Да се напиеш не помага, Райджъл.
- На мен ми помага.
- Какво? Остави ме на мира!
- Излизайте, и двамата!
- Намери ли някого?
- Тъкмо успявам.
Моля съблюдавайте сигнализацията.
С оглед собствената ви безопасност, цялото движение се контролира.
- Пилот,
кажи на Моя, че трябва да запази търпение.
Това е последната обитаема планета, в обсега на кръстосвача на Ерън.
Ако Крайтън, Д'Арго и Ерън са успели да се измъкнат,
Това е последната планета, до която са могли да...
- Моя разбира.
Но тя мисли, че е била достатъчно търпелива.
Сега настоява да се върнете на кораба.
Веднага.
- Настоява?
- Тя смята, че е била повече от сговорчива при търсенето ви.
- Може би,
е време да приемем, че съдбата им,
каквато и да е тя,
вече не ни засяга.
- Кажи на Моя, че започваме да търсим младия Талин,
веднага щом се върнем.
- Какво?
- Не говориш сериозно!
Искам гласуване.
- Замълчете и двамата!
Видях как вие двамата показвахте загрижеността си
за съдбата на Ерън, Крайтън и Д'Арго.
Не искам и да си помислям, как ще покажете мъката си
и загубата си!
Внимание, пешеходецо.
Не пресичайте.
Можете да преминете.
- Заан!
Ти! Стой! Не мърдай!
Остани на място!
- Какъв е проблема?
- Изправи се.
- Какво?
- Махни си проклетите ръце от нея.
- Назад!
- Какво, по дяволите, си мислите, че правите?
- Млъкни!
- Какво е направила?
- Сега, приятелката ви е наша.
Ще плати за престъплението си.
- Престъпление?
Какво престъпление?
- Казвам се Джон Крайтън
астронавт
удари ме радиационна вълна
изстрелях се през червеева дупка
загубен съм в далечната част на вселената
на кораб
жив кораб пълен със странни извънземни форми на живот
помощ... Моля, чуйте ме
има ли някой, който може да ме чуе?
Преследва ме луд военен командир
Правя всичко което мога.
Просто търся начин да се прибера у дома.
- Пилот,
кажи на Моя, че трябва да се успокои.
- Ще се опитам да запазя Моя спокойна.
Но трябва да предадете на Заан, че Моя е готова да тръгне
да търсия младия Талин
всеки момент.
- Заан.
- Не трябваше да идваш. Вие с Райджъл вече не трябваше да сте тук.
- Негово кралско жабочество може и да се е върнал да спи в транспортната капсула,
но аз съм тук, разбра ли.
Искам да помогна.
Знаеш ли изобщо, в какво те обвиняват?
- В неспазване на пешеходен сигнал.
- Кой си ти?
- Казвам се Дърш, Мейдън Дърш.
А ти си...
Няма нужда да ми казваш.
Зота Заан,
пришълката.
- Какъв си ти?
- Аз съм обществен защитник.
По-точно, нейният обществен защитник.
Вие каква сте, роднина?
- Приятелка.
- Както и да е.
Нека да ви обясня.
За пръв път ли сте на нашата планета?
Няма значение.
Дърш. Да.
Чакай, чакай.
"Неспазване". Това не е нищо. Още повече, че сте пришълка и не познавате закона.
С добър съдия и добро разглеждане на делото, бих казал минимална присъда.
Десет соларни дни и си тръгвате.
- Не можем да останем десет соларни дни.
- Добре, кажи сега.
- Не се тревожи Заан, дръж се.
- Не може да бъде. - Може би трябва да си вземем друг адвокат.
- Свободни сте да опитате.
Има много.
Деветдесет процента от населението са адвокати.
- Трябва да ме измъкнеш от тук. Сега!
- Делото ви е утре.
- Утре?
- Ще се видим тогава.
- Трябва да ме изслушате.
- Какво?
- Трябва да ме изслушате.
- Добре, говорете.
- Добре съм.
- Не знам какво ми става.
- Чиана.
- Всичко е готово.
Продължаваме по плана.
- Но Руман, знаеш че е опасно за мен, да съм по улиците тази нощ.
- Личните ти проблеми не ме интересуват.
Ще бъдеш там тази нощ.
Намерихме идеалният обект.
Добре се справи.
- Виж кой е тук.
Да ви закараме ли, госпожо?
- Вие сте живи!
- Не беше лесно.
- Има какво да разкажем.
По-късно. Сега ще те измъкнем от тук и се махаме от тази скала.
- Търсихме ви навсякъде.
Надявахме се,
молихме се.
Последните 15 соларни дни бяха непоносими.
- И за нас не беше увеселително пътуване.
- Добре, че най-накрая сте тук.
Какво чакаш? Стреляй!
Вие сте тук за да ме спасите.
Трябва да сте тук за да ме спасите.
Махни се от мен.
Махни се.
Иска ми се наистина да бяхте тук.
Толкова много ми трябвате.
- Шансовете да оцелеем и вие да ни намерите, бяха едно на десет милиона.
Знаеше го от момента, когато скочихте в хипрепространството.
Просто отказваш да го приемеш.
Сега вече трябва.
- През цялото време, след като избягахме от умиротворителите,
черпех сили от теб и от другите.
Сега отново съм затворничка.
А вас ви няма, за да ми помогнете.
О, Джон.
Толкова съм...
самотна.
И ме е страх.
- Не си сама.
С теб са Райджъл
и Чиана.
- Те са като деца.
Как мога да съм отговорна за тях и за Пилот,
и за Моя, и за себе си?
Не и без вас.
- Но този път ще трябва да е без нас.
- Тежка нощ, а?
Искаш ли да избягаш?
Това е възможността ти.
Това ще ти покаже как да излезеш от сградата,
как да стигнеш до мястото, където е капсулата ти.
- Защо го правиш?
- Да излезеш ли искаш, или искаш отговори?
Пазачите ще се върнат всеки момент.
Няма да имаш втора възможност за бягство.
- Чиана!
Райджъл!
- Заан?
- Стой на място!
- Спри!
- Арестувана сте, чужденецо.
За убийство.
- Добрата новина е, че вече не ви чака дело за
неспазване на закона за движение по пътищата.
Знаете ли кого убихте снощи?
- Никого не съм убила.
Натопиха ме.
- Казваше се Уесли Кен, ако ви интересува.
Той беше изгряващ млад адвокат по равноправието на работниците.
- Работници? Какви...
Десетте процента, които не са адвокати ли?
- Обвинението срещу вас е, че сте избягала от тук,
по време на бягството сте се натъкнала на Кен, паникьосала сте се
и сте счупила врата му с голи ръце.
Не бих казал, че хората са особено разстроени от това.
Той имаше разни радикални идеи за правото.
Радикални реформи за работниците,
всъщност беше един вид размирник.
- Какво ще направите за нея?
- Не мога да направя много.
От правна гледна точка, случаят е ясен.
След три соларни дни
ще я екзекутират.
- Трябва да я защитавате, тя...
тя не го е направила.
- И каква е защитата и?
Само думите и.
- Ти си адвокат,
измисли нещо!
- Знаеш ли какво ще ми се случи, ако приложа нечестна защита?
- Може да спечелиш?
- Ако използвам защита, за която даже само подозирам, че е невярна,
ще получа същото наказание, като клиента си.
Ще се видим в съда.
- Това е много изостанал свят.
Нямат монарси, политически партии,
имат водещи юридически кантори.
Юридическата кантора на власт в момента е Руман, Уилиан...
нещо си.
Както и да е, Джа Руман,
старшият им партньор, човекът, който отговаря за всичко,
е онзи там.
- Можеш ли да стигнеш до него?
- Той е върховният водач на тези хора.
Никога не е сам.
Ще ми кажеш ли, как да го направя?
Събираме се,
в името на най-святото,
върховният закон на земята ни.
- Да бе.
- Амет.
- Пришълката запозната ли е с обвинението,
по което е призована пред този съд?
- Да, ваша чест.
- След проучване на доказателствата и показанията на очевидците
за събитията в предходната нощ,
и преценка на всички възможности,
този съд...
- Няма ли значение това, че съм невинна?
- Апелирате ли за невинност?
- Виновна съм за много злини, ваша...
ваша чест, но
за това твърдя, че съм невинна.
- Обсъдихте ли го с адвоката си?
- Не, не е.
- Господин Дърш,
искате ли да представлявате клиента си, ако апелира за невинност?
- Съвсем не, ваша чест.
- Страхувам се госпожо Заан,
че без съгласие на адвоката ви,
не мога да внеса такъв апел.
Освен ако...
някой друг не желае да подкрепи каузата на обвиняемия?
Без доброволец,
не виждам друг начин на действие, освен да продължим.
Обявявам обвиняемата за виновна...
- Чакайте!
по всички обвинения.
- Аз ще...
- Това са пълни глупости!
Каните се да осъдите на смърт една невинна жена.
Няма да го позволя.
- Какво се опитваш да направиш, Чиана?
Няма да те повлека със себе си.
Незабавно се върнете на Моя.
- Предложението ни остава,
ваша чест.
- Сега вие сте адвокати на защитата.
- Всичко това, юридически книги ли са?
- Това е само върха на айсберга.
- Съмнявам се, че наистина ни трябват.
- Можеше поне да благодариш.
- За какво?
- Че осигурихте и собствените си екзекуции заедно с моята, след два соларни дни?
- Какво искаш да кажеш?
- Ако използваме защита, която съдържа лъжливи показания,
или по някякъв начин се изтълкува като нечестна,
понасяме същото наказание, като клиента ни.
- Това не ми го беше казала!
Как можа да не ми го кажеш?
Мислех си, че даже ще успеем да се измъкнем.
Но аз и ти,
да не лъжем?
Да не си луда?
Пазач!
Настоявам да се видя със съдията.
- Райджъл!
Свършено е.
В момента нещата стоят така, че или всички напускаме тази планета,
или никой.
- Това е смешно.
Ние не сме адвокати.
- Сега сме.
Млъкни и чети.
- Внимавай!
Непохватна глупачка.
Проклети работници.
Не заслужават никакви права.
- Често ли ви се случват такива неща?
- Той е адвокат, това е негово право.
- Те имат права.
- Затова Уесли Кен
и реформите, които пропагандираше,
означаваха толкова много за другарите ми.
И за мен.
- Приятелката ми не го е направила.
- Но можеш ли да го докажеш?
По нашите закони?
- По дяволите!
Защо трябва системата ви да е толкова сложна?
- Не винаги е била такава.
През вековете постепенно се е усложнила.
- Искаш да кажеш, че законите ви не винаги са били такава каша?
- Тази книга,
Аксиомът,
е основата на цялото ни право.
Всички останали книги, съществуват само,
за да разтегнат това, кото пише тук.
- Как това,
се е превърнало в това?
- Тъй като все повече от хората тук, се посвещавали на правото,
правото е трябвало да стане по-сложно, за да оправдае броя им.
Това е единствената книга, която наистина ви трябва.
Моля те, не ми причинявай това.
Не те искам.
Ти не си тук наистина,
ти си само плод на въображението ми.
- Защо ни изостави, Заан?
- Не съм ви
изоставила.
- Още няколко секунди и можеше всички да сме на Моя,
всички можехме да скочим и да сме в безопасност.
- Ти ми каза да тръгвам.
Ако бяха хванали Моя, всички шяхме да загинем.
Върнах се за вас.
Търсих ви.
Къде си?
Къде... къде сте?
- Това не може да продължава.
- Заан,
какво правиш?
- Не мога да позволя, този процес да продължава.
Признавам.
Заан!
- Луда ли си?
- Виновна съм!
Аз извърших това убийство.
Счупих врата на този мъж.
- Признаваш се за виновна?
- Заан,
Заан?
Не прави това.
Какво ти става?
Искаш да умреш ли?
- Не искам вие с Райджъл да умрете с мен.
Отказвам да нося вина за още смърт в отвъдния живот.
- Още не сме лъгали.
Вярно, че процесът започна само преди няколоко секунди.
- Райджъл!
- Ще излъжете!
- В светлината на пълното признание от страна на обвиняемата,
аз...
- Чакайте!
Вчера вие отхвърлихте апела на клиентката ми за невинност,
докато адвокатът и не се съгласи с него.
Ние,
не сме съгласни с признаването на клиентката ни за виновна.
- Не ги слушайте, ваша чест.
Не желая те да ме защитават.
Аз счупих врата на този мъж.
Виновна съм.
- Запушете и устата.
Ваша чест, настоявам да запушите устата на клиентката ми, за нейно собствено добро.
- Не можете да направите това.
Екзекутирайте ме, и ги оставете да живеят!
Те не знаят какво правят.
- Процесът ще продължи.
- Бих определил времето на смъртта,
между 10 и 11 часа, преди две вечери.
Причина за смъртта,
задушаване.
- Предполага се, че сте експерт в областта си, нали?
- Да, смята се, че съм най-добрият
експерт по съдебна медицина на Литгара.
- Не разбирам, как може да се наричате експерт,
при положение, че знаем със сигурност, че времето на смъртта,
не може да е тогава, когато твърдите, защото...
- Не може,
да лъжеш.
- Всъщност, въпросът ми е относно причината за смъртта.
Ще се изненадате ли, ако ви кажа, че имаме собствени експерти,
които са готови да свидетелстват, че...
- Не.
Не.
Нямам въпроси, ваша чест.
- Аз бях на смяна, преди две вечери.
Обвиняемата определено изглеждаше отчаяна и
искаше да излезе и да се събере с приятелите си.
- Възраз...
- Добре.
Значи вие бяхте дежурният пазач онази нощ?
- Един от тях.
- Как е успяла клиентката ми да се промъкне покрай вас?
Някакво предположение?
- Било е, докато се сменяха дежурните.
Има кратък период от време, когато точно
този сектор не се наблюдава изцяло.
- Даже и така да е, не мислите ли, че някой... би искал...
Ти, дребна жабо!
Точно сега ли трябваше да пърдиш хелий?
- Нервен съм, случва се.
В съдебна зала сме, така че съди ме.
- Бях дежурен на гарата, когато постъпиха многобройни сигнали
от граждани, за съмнителен пришелец, тичащ по задните улички.
Мобилизирах няколко души и се придвижих до точка, в която се надявах,
да спрем нарушителя за разпит.
Когато пристигнахме,
видяхме обвиняемата,
коленичила до тялото на жертвата си.
- Пилот,
трябва ни още време.
- Моя ще ви отпусне
още едно завъртане на планетата.
След това си тръгва,
и не мога да обещая,
че някога ще се върнем.
- Просто изчакайте до утре вечер.
Дотогава или ще сме взели Заан, или...
или ние с Райджъл ще се връщаме с транспортната капсула, без нея.
- Виж го този.
Това е проклетото ченге, което арестува Заан.
Сигурно ще го повишат за това.
- Какво, по дяволите, му има на лицето?
- Има сини очи.
- Е, и?
Втората ми жена имаше сини очи.
Петнайстата и двадесет и третата също.
- Онази нощ имаше двойно пълнолуние.
- Наистина ли?
- Литгарците със сини очи, обикновено си стоят в къщи.
- Това е изгорило лицето му.
- Те изпитват отвращение от това.
- Значи не е само копеле, а и глупак.
- Не мисля, че е глупак.
Мисля, че знае много.
- Какво смяташ да правиш?
- Нищо, за което да се тревожиш, партньоре.
Правя това, което умея най-добре.
Ще си намеря нов приятел.
- Накрая ще трябва да ги защитавам и двамата.
- Искаш ли нещо?
- Просто не ми харесва да те гледам как седиш
сам самичък.
- Слушай слънчице, ако си мислиш, че ще ти помогна за делото...
- Делото свърши.
Не е ли очевидно след днешния ден?
Така или иначе, утре ще се признае за виновна.
Освен това,
ти вече свидетелства.
- Четох за едно интересно понятие, в този ваш Аксиом.
Светлината на Истината.
- Доста интересно, нали?
- Така ли?
Някаква пръчка,
за която сте вярвали, че може да пока- же, дали някой казва истината, или не.
- Това идва от времената на възникването на правото.
Вярвало се е, че ако държиш запалена факла срещу някой,
който свидетелства и тя започне да гори по-ярко, то той лъже.
- Не ми трябва да доказвам, че някой лъже.
Трябва ми нещо, което ще ми позволи аз да лъжа.
Само малко.
- Защо не ми разкажеш,
какво е да си полицай?
Уф! Синеок,
червенокож пе...
Това тук е той.
Този, когото убиха, нали?
Този.
- Уесли Кен.
- Да тръгваме, Чиана. Хайде, хайде.
Съдът всеки момент ще се събере.
Заан се е отнесла на някакво щастливо място
и ти ми трябваш будна.
- Предадох ти всичко, което ченгето ми каза.
Главата ми си е много добре тук.
Никой няма да забележи.
- Прочистващите хапчета на Наштън.
Вземи едно сега,
едно на обяд
и ако има нужда, още едно вечерта.
- Събираме се в името на най-святото,
върховният закон на земята ни.
- Да ваша чест, да. Аз имам въпроси към свидетеля, наистина.
О, определено имам. Определено, определено имам.
Казах ли, че имам? Защото имам.
Свидетелствахте ли вчера, че г-жа Заан, обвиняемата, г-жа Заан,
г- жа Зота Заан, жената, която стои там, точно там,
точно там. Виждате ли я? Защото аз я виждам. Виждате ли я?
Тя е избягала по време на вашата смяна.
Това така ли е?
Така ли е?
- Да госпожо, това е...
- Вярно!
Също така посочихте, че тя е избягала в много къс,
много малък, минимален интервал от време, когато вие и пазачите ви,
или вие и приятелчетата ви пазачи
сте разменяли дежурните, или сменяли дежурните.
Имало е пролука, някои идват, други си отиват.
Така че, ако аз смятах да...
- Ваша чест,
може ли да разменя няколко думи със съдружничката си?
- Моля, направете го.
- Взела си и трите хапчета, нали?
- Нямаш,
нямаш представа, колко смачкана се чувствах.
- Никаква представа.
- Имаше ли нещо необичайно онази нощ?
Нощта на убийството?
- Необичайно?
- Свързано с двете ви луни?
- О, да, да. Разбирам какво имате предвид.
Доколкото си спомням, онази нощ имаше двойно пълнолуние.
- И доколкото разбирам,
някои Литгарци, по специално тези със сини очи,
много внимават да не излизат в такива нощи.
- Изгарянията, които получават, са много болезнени.
- Тенът ви.
Изглежда сте получил доста силно изгаряне.
- Получих го в нощта на ареста.
- Да, имате сини очи.
Вие сте били навън онази нощ, както и жертвата.
Само че, вие сте получил изгаряния,
а той не.
От колко време работите като полицай в града?
О, точно така.
Казахте ми снощи.
Бил сте военен, осем, почти девет цикъла?
А преди това, казахте че сте работил в частния сектор.
Така ли е?
Като началник на охрана?
Права ли съм?
За юридическата кантора на Руман, Уилиан и Мандел.
Така ли е?
Юридическата кантора на Джа Руман?
- Моля те, Пилот,
трябва да кажеш на Моя да изчака.
- Няма да помогне.
В момента зарежда енергийните клетки,
готвейки се да излезе в орбита.
- Тръгнала съм към транспортната капсула.
Искам да говоря с нея, така, че да вижда лицето ми.
- Няма да те послуша, Чиана,
тя не слуша даже и мен.
- Трябва да направиш това за мен.
За Заан.
- Нищо не мога да направя.
Моя си тръгва.
- Пилот!
Пилот!
- Добре дошла, адвокат.
Аз съм Джа Руман,
старши партньор в управляващата в момента кантора.
- Юридическа кантора?
Част от закона ви ли е, да зашеметите някого с токов удар
и след това да го завлечете в офиса си посред нощ?
- Бях впечатлен от днешното ви представяне.
Със слабото си познаване на изключи- телно сложната ни правна система,
успяхте да посеете съмнение, относно вината на приятелката ви.
Не е в стила на адвокатите, да са многословни, така че да си дойдем на думата.
- Няма да спечелите това дело,
ще загубите.
И клиентката ви,
ще бъде екзекутирана.
- Да ти го начукам.
- Вече не става въпрос за Зота Заан.
Става въпрос за вас, с хинериеца.
Няма да призовавате повече свидетели.
Няма да продължавате с насоката на разпит, която започнахте днес.
- Ако го направите, ти и малкият плужек, ще се окажете обвиняеми.
По лъжливи обвинения.
Това ще ви остави затворени на Литгара,
до края на живота ви.
- Разбираш ли скъпа, всичко това, е заради правата на работниците.
На работниците не им трябват повече права.
- Те трябва да работят повече.
- Но това е моя грижа.
Твоята грижа е собственият ти живот,
и това, къде ще прекараш остатъка от него.
- Комуникационното ти устройство няма да ти трябва.
- Няма да се върнеш на кораба си, освен ако аз разреша.
Чу предложението ми.
Ако утре изпълниш твоята част от сделката, и аз ще изпълня моята.
Вярвай ми,
аз съм адвокат.
- Изглежда, без мен си се озовала в доста неприятно положение.
- Сладкият ми Д'Арго.
- Това не е първият път, когато е трябвало да понесеш подобна килия.
Не е първият път, когато е трябвало да понесеш чувството на...
безнадеждност.
Преживя го тогава, даже укрепна.
- Тогава следвах Делвийското Търсене.
Духовното ми дирене, беше единственото нещо, което попречи душата ми
да се разбие, докато бях затворничка на умиротворителите.
Но аз загърбих Търсенето,
загърбих мястото си, като Делвийска Пау.
- Да загърби ги, но не си ги изоставила.
Заан,
аз, Крайтън и Ерън
не можем да ти помогнем повече.
Независимо, дали ще преживееш това изпитание, или утре те екзекутират,
отсега нататък, ще трябва сама да се бориш с демоните си.
- Не знам дали имам силата да започна отново, Д'Арго.
- Познавал съм
хиляди воини,
на безбройни светове.
Но ти,
Зота Заан,
ти си
най-силната личност,
която някога съм познавал.
- Къде, по дяволите, беше?
- Как е тя?
- По-зле, колкото и да не ти се вярва.
Вече изобщо не отговаря,
и непрекъснато нещо мънка.
- Дай си комуникатора,
трябва да говоря с Пилот.
- Вече трябваше да си говорила с Моя.
- Джа Руман ме хвана и ме отвлече.
- Руман?
Онзи Руман?
- Пилот?
Пилот?
Там ли си?
- Тук съм, Чиана.
Моя реши да ви даде още малко време.
- Благодаря ти, Пилот.
- Не благодари на мен.
Това е изцяло нейно решение.
Комуникаторът ти беше включен през цялото
време, докато говореше с онзи мъж.
Онзи Джа Руман.
Тя не можеше да ви изостави така.
Моя иска да знае,
аз искам да знам,
ако останете, ще успеете ли да спасите Заан?
- Мисля, че се сещам за един начин.
Рисковано е,
и изисква голяма доза измама и мошеничество.
- Най-накрая,
ще играем по начина, по който сме най-силни.
- Имате ли да призовете други свидетели?
- Само един, ваша чест.
Призовавам...
Джа Руман.
- Заклевате ли се да казвате истината,
цялата истина,
и нищо друго освен истината,
пред Светия Аксиом?
- Заклевам се.
- Господин Руман.
- Да, адвокат.
- Нека започнем с клетвата, която току що положихте.
Тя е доста значителна, нали?
Толкова значителна, че я полагате с ръка върху
най-святата си книга.
- Това е най святата клетва, която един Литгарец може да положи.
- Значи, да се лъже пред съда е...
много лошо.
- Немислимо е, да се лъже пред закона.
- В такъв случай, господин Руман,
помнейки, че сте положил тази най-свята клетва,
ако ви попитам, какво знаете за убийството
на адвоката за правата на работниците,
вашият отговор ще бъде...?
- Че не знам повече,
за тази нещастна и ненавременна смърт,
отколкото, който и да е друг гражданин.
А именно, че го е извършила клиентката ви.
- Адвокат!
- Знаете ли какво е това?
- Дървена пръчка?
- Навсякъде другаде, да.
Но в тази съдебна зала, може да служи като инструмент,
който да отличи лъжата от истината.
Защитата титулова това,
Светлина на Истината.
- Светлината на истината е притча.
- Притча?
За нея се говори в собственото ви древно писание.
- Ваша чест, това е обикновено дърво.
- В голяма част от случаите е просто обикновено дърво.
Само, когато е до свидетел под клетва...
...проявява необичайни свойства.
- Продължавайте.
Но ви предупреждавам,
не се подигравайте със закона ни.
- Имаме само още няколоко въпроса към вас.
- Нямам какво да крия.
- Смъртта на адвоката за правата на работниците.
Това доста облагодетелствува вашата собствена кантора, нали?
- Да, това отслаби основните ни съперници.
Но от това не следва задължително, че моята
кантора е замесена по какъвто и да било начин.
- Значи ако искахте да разкарате този човек от пътя си,
би имало доста смисъл да изчакате появата на някой пришелец, когото да обвините?
- Ако говорим хипотетично, да.
- През нощта на убийството,
полицаят, който арестува клиентката ни
и който е работил във вашата кантора,
е получил тежко лунно изгаряне.
Но не и жертвата.
- Би ли могло да е, защото жертвата е била убита някъде другаде,
а тялото е било донесено на уличката от тези, които са го убили?
Знаейки, че клиентката ни ще е там?
- Отново говорейки хипотетично, бих казал... да.
- Хипотетично ли говорите?
- Сега, Пилот.
- Разбира се, че говоря хипотетично!
- През нощта на убийството,
изпратихте ли някого при килията на клиентката ни, за да и помогне да избяга?
- Не!
Уредихте ли, полицията да намери клиентката ни
с жертвата, предварително мъртвата жертва, в уличката?
- Не!
- Планирахте ли и наредихте ли убийството,
за което нашата клиентка е обвиняема в този съд?
- Не, не, не!
- Увеличавам на максимум.
- Ваша чест,
ще повярвате ли на отрицанието, на един несъмнено виновен човек,
или на самото олицетворение на закона ви,
на света ви,
на истината ви?
- Арестувайте Джа Руман.
Всички обвинения срещу Зота Заан, са оттеглени.
Затворничката,
е свободна да си тръгне.
- Значи затвориха Руман за убийство?
- Не съм сигурна. Знам, че мен ме оправдаха.
Веднага си тръгнахме и скоро след това ви намерихме.
- Но още имаш кошмари?
- Да,
продължавам да виждам, как ти и Д'Арго,
и Ерън умирате от ужасна смърт.
Не мога да превъзмогна страха.
- Аз оцелях, Заан.
Ще те пипна за доказателство.
- Знам. Но...
преживяното доказва, че ми липсва одухотвореност.
- Затова ли отново се посвети на Делвийското Търсене?
Тогава може би си е струвало.
- Въпреки, че проучванията ми не помогнаха на останалите?
- Кой го казва?
- По разчно време, Райджъл, Д'Арго и Ерън.
- Майната им, Заан.
Ти си Пау от десето ниво, когато стигнеш до
единадесето, ще четеш проповеди по телевизията.
- Ако трябва да съм честна, Джон,
през по голямата част от времето, нямам представа за какво говориш.
- Нито пък аз.
- Крайтън, Заан,
там ли сте?
- Спарки!
- Не можем да мръднем.
- Как можете да се оплескате, на глупако-устойчива транспортна капсула?
- Нямам представа.
Може би ти знаеш. Да имаш нещо общо със
скрито печено от Киидва в навигаторния отсек?
- О, хайде, Крайтън.
Какво друго можеш да очакваш от Райджъл?
- Нищо. Радвам се да чуя гласа ти, Ерън.
- Подобно.
Моя ви засече.
Ще ви върне след приблизително четвърт час.
- Горя от нетърпение да те видя.
Добре ли си?
- Мисля че да.
Благодаря ти за разбирането.
- Не, благодаря ти за твоето.
Превод и Субтитри: Bulgaria TEXT '2000